Varšava, 1939
Gospod Spilman? - Pozdravljeni.
Tu sem zaradi vas,
obožujem vaše igranje... - Kdo ste? -Dorota,
Jurekova sestra. Krvavite! -Saj ni nič...
Pridi, Dorota. Piši mu,
zdaj ni čas za pogovor. - Zakaj si jo skrival?
Ne vem, kaj naj vzamem. - Vedno vzameš preveč.
Koliko kovčkov boš imela?
Vzela bom rdečo obleko. -Naj, vzamem stričev portret ali ne?
Vzemi, kar hočeš.
Ne vidiš, da sem nora od skrbi? -Saj bo prišel domov.
En kovček samo za čevlje.
Vladek! Mama, prišel je!
Hvala bogu! Ranjen si.
Nič hujšega. -Ne bi bilo treba. Dokumente imaš.
Če bi te zadelo, bi vedeli, čigav si.
Ne govori tega.
Bog obvaruj!
Očka, Vladek je doma. - No, kaj sem rekel?
Kaj delate? -Kje je moj klobuk s širokimi krajci?
Nisem vedel, da bombardirajo. Radio ne dela.
Varšavska postaja ni edina. - Vzemi svoje stvari, ljubček.
Kam gremo? - Iz Varšave.
Kam? - Nisi slišal?
Nisi videl časopisa? Kje je? - Porabila sem ga za pakiranje.
Vlada je v Lublinu. -Zdravi mož je morajo prečkati reko
in postaviti obrambno linijo. Tako pravijo.
Ostale so samo ženske. Moških ni.
In kaj boste vi počeli tam?
Vlačili naokrog prtljago?
Pakiraj, Vladek, mudi se. - Nikamor ne grem.
Jaz tudi ne. -Ne bodita smešna! Ostati moramo skupaj.
Če moram umreti, raje umrem v svojem domu.
Bog obvaruj. - Utihnite.
Nekaj sem ujel.
Po obvestilu londonskega BBC-ja je angleška vlada,
ko ni dobila odgovora na svoj ultimat,
napovedala vojno
nacistični Nemčiji.
To je čudovito! - Pričakuje se,
da bo v naslednjih nekaj urah enako storila tudi Francija.
Poljska ni več sama.
Mojbog. To je naravnost čudovito!
Odlična večerja, mama. - Res je.
Če kaj proslavljaš, se moraš potruditi.
Nazdravimo Angliji in Franciji.
Kaj sem vam rekel? Vse bo še dobro.
Pet tisoč in tri.
Je to vse?
Toliko nam je ostalo.
3003 zlote preveč.
Omejitve obratnih sredstev:
Judom dovolijo največ 2000 zlotov.
Kaj naj z ostalimi? - V banko.
Ni bedaka, ki bi vložil denar v nemško banko.
Skrijmo ga. Pod cvetlični lonček.
Ne. Uporabili bomo preizkušen način.
Kot v zadnji vojni.
Izdolbli smo nogo mize.
In če odnesejo mizo? - Kako to misliš?
Iz judovskih domov poberejo vse, kar je vredno.
Res? -Tepec! Čemu jim bo takšna miza?
Kaj delaš, za božjo voljo?
Skrijmo ga v lončnico.
Nihče ne bo pomislil nanjo.
Ne. Razmišljal sem... - To je pa nekaj novega.
Uporabimo psihologijo. - Kaj?
Pustimo denar in uro a mizi,
takole pokrito, vsem na očeh.
Si trapast?
Povsod drugje bodo iskali, samo tu ne.
Česa tako neumnega pa še ne! Seveda bodo. Glej. Butec.
Jaz sem butec?
Ni slabo, ker ne bodo pomislili na to.
Trajalo bo ure in ure. - Nikamor se ne mudi.
Kako ga bomo dobili ven? - S pinceto. Zakaj oporekaš?
Povej mi, kako ga bomo dobili ven.
S pinceto, vsakega posebej. Zakaj oporekaš?
Nihče me ne posluša! Tišina! Tu je najbolje skriti.
Mir, tišina! Pravnica je, red hoče.
Uro bomo dali v lončnico, denar v violino.
Bom lahko še igral? - Kmalu boš ugotovil.
Jurek? Jaz sem, Vladek Spilman.
Kako gre?
Dobro. Pa tebi? -V redu, glede na okoliščine.
Vem, zakaj kličeš. Ničesar ne moremo storiti.
Ne dovolijo oddajanja.
Vem, Jurek... -Ne glasbe, ne radia za Jude.
Toda za pianista, kot si ti, se bo našlo delo.
Nisem tako prepričan.
Oprosti, toda ne kličem zaradi tega.
Tedne in tedne sem sitnarila. Končno sem smela z njim.
Pa so bombardirali postajo.
Čudovito, da sem te spoznal. -Res?
Bilo je... nepozabno.
Obožujem vaše igranje, g. Spilman.
Vladek, prosím.
Nihče ne igra Chopina kot vi. - Je to poklon?
Seveda. - Kdo ve. Šalim se.
Greva na kavo v Paradiso? - Zelo rada.
Kaj počneš ti?
Končala sem konservatorij.
Glasbenica? - Vendar nič več kot to.
Kateri inštrument? - Čelo.
Rad gledam žensko, ko igra čelo.
Tu sva.
Sramotno! Kako si drznejo!
Takšni so ljudje. Hočejo biti boljši nacisti kot Hitler.
Pritožila se bom. - Nikar. Raje ne, verjemi.
Kako ponižujoče za vas.
Šla bova drugam.
Na sprehod v park. - Ne.
Uradni razglas. Judom ni dovoljeno v park.
Mojbog, se šalite?
Res. Predlagal bi, da sedeva na klopco, a tu je še en razglas.
Judom so javne klopi prepovedane. -Nesmisel!
Lahko pa stojiva tu in se pogovarjava.
To je menda dovoljeno, kaj praviš? Torej igraš čelo.
Lepo. Najljubši skladatelj? Chopin!
Če je tako, se moraš naučiti njegovo sonato za čelo.
Pa ti, Vladek?
Spremljal bi te. Moj klavir, tvoje čelo.
Bilo bi čudovito, g. Spilman.
Samo Vladek, prosím.
Judovske oznake v varšavskem okrožju.
Zapovedujem, da vsi Judje
na ulici nosijo oznake.
Odredba velja od 1. decembra 1939
za vse Jude nad 12. letom.
Nositi jih morajo na desnem rokavu
v obliki modre Davidove zvezde na beli podlagi.
Podlaga mora biti dovolj velika
za 8-cm zvezdo.
Širina krakov mora biti 1 cm.
Kdor tega ne bo spoštoval, bo strogo kaznovan.
Varšavski guverner,
dr. Fischer.
Ne bom je nosil.
Jaz tudi ne. Ne bom ožigosana.
Pokaži to.
Piše, da si jih moramo priskrbeti sami.
Kje?
Ne bomo jih nosili!
Ti!
Stopi sem.
Zakaj se nisi priklonil?
Oprostite mi.
Ne smeš hoditi po pločniku!
Gazi blato!
Si videl to?
Kaj? Delam. Kaj je?
Sem nas bodo vtaknili.
Kako, vtaknili?
Po ukazu varšavskega guvernerja
o ureditvi judovskega geta.
V tem getu bodo stanovali vsi
varšavski Judje in prišleki.
Poglej to.
Judje, ki živijo zunaj tega območja,
se morajo preseliti tja do 31. oktobra 1940.
Vseh ne bodo spravili sem.
V Varšavi nas je 400.000!
Šlo bo, ker nas je samo 360.000.
Kaj naj storim? Tako pameten si, kaj naj kupim s tem?
Mama?
Mama, kaj je narobe?
20 zlotov.
Ostalo nam je vsega 20 zlotov.
Kaj lahko kupim z 20 zloti?
Dovolj imam krompirja dan na dan.
Takšna je cena. In svetujem vam, da jo sprejmete.
Več vam ne bo dal nihče.
To je Bechstein, g. Lipa. - Dva tisoč, nič več.
Boste pojedli klavir, ko boste lačni?
Ven! Ničvreden tat ste, nič drugega!
Raje ga podarim! - Kaj vas je popadlo?
Henrik, pusti ga. -Ste ponoreli, ker še niste jedli?
Delam vam uslugo, še selitev plačam zraven.
Tega vam ne bom zaračunal.
Gotovo še niste jedli, nori ste.
Vzemite ga.
31. oktober 1940.
Dorota!
Pozdravljena.
Nisem hotela priti.
Nisem hotela videti tega,
a nekaj me je sililo v to.
Kako se imaš? - V redu.
Ni res. Aretirali so bratranca.
Jurek pravi, da bo kmalu zunaj.
Sramota.
Ne skrbi, ne bo dolgo.
Tudi jaz tako pravim.
Vse skupaj je nesmisel.
Moram...
Spet se vidiva.
Kmalu.
Na svidenje.
Če sem odkrit, sem se bal, da bo slabše.
Kje bomo spali?
Jaz bom z dekletoma v kuhinji,
ti, Henrik in oče pa tukaj.
Poglejte.
Pridite pogledat.
Očka! Očka!
Si kaj prodal?
Samo Idiota Dostojevskega. Za 3 zlote.
Bolje kot včeraj. - Za 3 zanikrne zlote.
Nekateri pa služijo milijone.
Vem. -Ne veš. Podkupijo stražarje,
da lahko vlačijo sem na tone
hrane, tobaka, pijače, francoske kozmetike.
Okrog njih umirajo revni, pa jim ni mar.
Ste videli mojega moža, Izaka Sermana?
Visok, lep moški.
S sivo bradico? - Žal, ne.
Oprostite.
Lepo spite,
a če ga vidite, mi pišite. Izak Serman!
Zakaj vodi tu skozi arijska pot?
Nas ne more obiti?
Ne skrbite, most bodo zgradili.
Most? Pa kaj še. Nemci trdijo, da so pametni.
Zabiti so kot štirna.
Nahraniti moram družino, pa čakam,
da nas spustijo skozi.
Mislijo, da prihajam sem poslušat glasbo?
Kaj je? Se dolgočasiš?
Najbrž. Pleši.
Gremo!
Pleši, pleši!
To je lepo.
Pa ti? Ne boš plesal?
Spraznimo cesto za židovsko plesišče.
Da, pridite.!
Prišla sta.
Jitcak Heller vaju čaka.
Kaj to pomeni?
Spijta čaj. Kosilo bo, ko prideta dekleti.
Kaj pa ti tukaj? - Prinesel je piškote.
Oče je spet odprl draguljarno. Dobro mu gre, kajne?
Neverjetno.
Rekrutiramo. - Kdo?
Tu sem kot prijatelj. Sem vozijo Jude iz vse dežele.
Kmalu jih bo pol milijona.
Več židovskih policajev bo treba. -Razumem.
Hočeš, da v gestapovskem duhu pretepam Jude.
Nekdo mora to delati.
Zakaj jaz? Ne novačiš le fantov bogatih očetov?
Poglej mojega, poglej nas.
Zato sem tu. Poskrbel bi za vso družino.
Ali raje prodajaš knjige? - Ja, prosím.
Uslugo vam delam. Pa ti, Vladek?
Pianist si. Imamo dobro džez skupino.
Radi bi te sprejeli. Dela nimaš...
Hvala, imam ga.
Seveda.
Oprosti, Vladek, a želi, da prenehaš.
Kdo?
Vedno glej svetlo plat. V majhnem getu ste,
intelektualci, mojstri.
Tu je kot v greznici.
Jehuda, daj mi delo. - Umetnik si, Vladek. Dovolj je,
da ljudem vlivaš voljo. - Rad bi pomagal.
Preveč znan si.
Glasbeniki niste kaj prida zarotniki.
Preveč
melodični ste!
Kdo je? - Simche.
Majorek.
Razglase lepijo. Mesto bodo očistili nezaželenih.
Zdravo, Simche, Dolek, gdč. Zyskind.
Jehuda.
To je najboljši pianist na Poljskem,
morda na svetu. Vladislav Spilman, Majorek.
Po imenu te poznam. Igrati te še nisem slišal.
Majorek je bil vojak.
Moti me le, ker ni socialist.
Pojdi zdaj, Vladek.
Kmalu bo policijska ura.
Veš, koliko izvodov časopisa tiskamo? 500.
In koliko ljudi prebere izvod? Dvajset.
Skupaj 10.000 bralcev. To je začetek vstaje.
Majorek jih skriva v gatah in pušča po straniščih.
Kolikor jih najdem.
Nemci ne hodijo na judovska stranišča. Zanje so prečista.
Prosím, košček kruha!
Ti podgana mala! Nehajte!
Daj, fantič, vstani.
Vstani!
Vsaj nocoj ne govorite o hudih stvareh.
Naj vam tekne.
Potem bom povedal nekaj smešnega.
Veste, kdo je dr. Raszeja. - Kirurg.
Ne vem, zakaj, a Nemci so mu dovolili operirati v getu.
Poljaku so dovolili, da operira Juda?
Vem le, da je dobil dovolilnico.
Bolnika je uspaval in začel operirati.
Ravno zarezal je, ko so vdrli esesovci,
ustrelili bolnika, nato dr. Raszejo
in vse prisotne.
Smešno, kaj?
Uspavani bolnik ni nič čutil.
Ničesar hudega, sem rekla.
Kaj vam je? Kje imate smisel za humor?
Ni smešno.
Veš, kaj je? Ti s to trapasto kravato.
Kaj ima vse to opraviti z mojo kravato?
Potrebujem jo pri delu.
Jaz vsaj delam. - Delaš, ja.
Parazitom v getu igraš na klavir. -Parazitom?
Neobčutljivim za trpljenje drugih.
Sem kriv jaz?
Še opazijo ne, kaj se dogaja okrog njih.
Krivi so Američani. - Za mojo kravato?
Ameriških Judov je veliko.
So kaj storili za nas?
Ljudje umirajo, stradajo.
Morali prepričati Ameriko, da Nemčiji napove vojno.
Luči!
Vstanite! Ti, vstani!
Sestra g. Spilmana sem. - Seveda, vstopite. Ti ne.
Mojbog. Grozno je.
Kaj je? -Ljudi pobirajo kar z ulic. Odpeljali so Henrika.
Pojdi domov. Vse bom uredil.
Oprostite, ste videli mojega moža Izaka Sermana?
Žal ne.
Visok, čeden, s sivo bradico?
Če ga vidite, mi pišite!
Kaj se je zgodilo?
Mojega vnuka imajo tam. Kar odpeljejo jih.
Izgubil sem vero v Boga.
Oprostite.
Jitcak! Jitcak, jaz sem, Vladek Spilman.
Henrik je tam.
Nisem ga videl. -Verjemi, prijeli so ga. -Smola.
Mi lahko pomagaš?
Ja, zdaj me potrebuješ.
Lahko pomagaš? - To stane.
Nimam denarja.
Potem pa nič. Moral bi se nam pridružiti, ko je bil čas.
Rekli so, da imaš vpliv. - Kdo?
Znanci. Rekli so, da si vpliven človek.
Gospod Rubinstein. - Ti, bandit. Pok-pok! Mrtev!
Cigarete! Hvala lepa!
Vsi enaki.
Na pomoč! Tat!
Zakaj so te prijeli?
Sem te jaz prosil, da pojdi k Hellerju?
Odpeljali so te.
Si se slinil tistemu gnoju? - Samo za pomoč sem ga prosil.
Koliko si plačal?
S čim naj bi plačal?
Vsak prisluženi zlot je za hrano! -Zase skrbim sam.
Odpeljali bi te.
Moja stvar. Niso iskali tebe.
Zakaj se vtikaš v tuje zadeve?
Nor si. -Tudi to je moja stvar.
Kaj ti je?
Si bolan?
Lačen.
Kako, ni delovnega dovoljenja?
Dovoljenje moraš imeti, če hočeš delati v nemškem podjetju,
sicer... - Kaj?
Te izselijo. -Torej so govorice resnične.
Preselili nas bodo v delovna taborišča.
Na vzhod.
Mali geto bodo zaprli. - Mojbog!
Vladek!
Mislil sem, da si na svetovni turneji! V Parizu, Chicagu.
Ne ta teden. - Slab si videti.
Si slišal govorice?
Preselili nas bodo na vzhod.
Preveč si ženeš k srcu. Kaj te muči?
Skušam dobiti delovno dovoljenje za očeta.
Dobil sem ga zase in za družino,
za očeta ne. Povsod sem že poskusil.
Prišel bi k meni. -Nisem vedel, da se ukvarjaš s tem.
Majorek se.
Lahko pomagaš? Denarja nimam. -Ne žali nas.
Lahko kaj storiš?
Jutri ob 16h v Schultzevi delavnici.
Vidiš, kakšno srečo i maš danes?
Zgodovinska nujnost. Vedno pravim,
glej... - Svetlo plat, vem.
Kako je s križem? - Bolje.
Bolje, da ne sprašuješ.
Hvala.
V veselje mi je.
Tako ali tako vam ne bo pomagalo.
Hvala. g. Schultz.
15. marec 1942
Imamo vsaj delo v getu.
Vsaj skupaj smo še.
Vsi ven! Zberite se na dvorišču!
Pohitite!
Mi delamo tukaj. Imamo dovoljenja.
Vladek!
Drugi se oblecite in vzemite svoje stvari.
Petnajst kil, nič več.
Kam nas peljete?
Žal mi je.
Mislil sem, da nas bodo dovoljenja rešila. -Nehaj.
Da bi imela Henrik in Halina več sreče.
16. avgust 1942
Kam gremo?
Delat. Bolje vam bo kot v tem smrdljivem getu. Naprej.
Zakaj sem to storila?
Imate kapljico vode? Moj otrok umira.
Umira od žeje.
Malo vode, rotim vas.
Si slišal, kaj govorim? To je sramota. -Slišim.
Pustimo se jim voditi kot ovce v klavnico!
Zakaj jih ne napademo? Pol milijona nas je, pobegnimo.
Naša smrt bo vsaj častna, ne madež v zgodovini.
Zakaj ste tako prepričani, da nas peljejo v smrt? -Nisem.
Zakaj ne? Ker mi niso povedali.
A povem vam, iztrebili nas bodo.
Kako naj se borim? Za boj potrebujemo organizacijo, orožje.
Naj se borim z violinskim lokom?
Nemci ne bi zapravili tolikšne delovne sile.
V delovna taborišča gremo. -Seveda.
Poglejte tistega pohabljenca, starce, otroke. Bodo delali?
Poglejte sebe!
Boste vi nosili železne opornike na hrbtu?
Henrik! Halina!
Slišala sva, da ste tu. Hotela sva biti s teboj.
Hotela sva biti z vami.
Zakaj sem to storila?
Na živce mi gre.
Kaj je naredila, za božjo voljo?
Zadušila je otroka.
Bili so v skrivališču.
Ravno tedaj, ko je prišla policija, je zajokal.
Z roko je dušila njegov jok.
Umrl je.
Policist je slišal hropenje in jih našel.
Kaj bereš?
Ne krvavimo, če nas zabodete?
Se ne smejimo, če nas žgečkate?
Ne umremo, če nas zastrupite?
Se ne bomo maščevali, če nam storite krivico?
Zelo primerno. - Zato sem jo vzel s sabo.
Norec. Le kaj misli, da bo naredil z denarjem?
Fantič, pridi sem.
Koliko stane karamela? - 20 zlotov.
Ena karamela? Kaj boš z denarjem?
20 zlotov.
Imamo skupaj toliko? Jaz imam 10.
Pet, deset, dvajset.
Halina? - Kaj?
Smešno, da zdaj to rečem. -Kaj?
Želim si, da bi te bolje poznal.
Hvala.
Spilman!
Očka!
Mama! Halina!
Kaj pa počneš, Spilman? Rešil sem ti življenje! Pojdi že!
Ne teci!
V vroče kraje gredo. - Da.
Kaj pa počnete? Noseča je.
Vladek!
Zakaj si tukaj?
Nas...
Vse, prav vse...
Morda imajo srečo. Čim hitreje, tem bolje.
Ni še konec. Nekaj dni bova tu, da se zadeve umirijo.
Podkupil sem policista. Prišel bo, ko bo konec.
Mojbog, že 2 leti nisem bil zunaj.
Ne veseli se preveč.
Zlato! Ugodna cena.
Jo poznaš?
Lepotica. Kdo je?
Pevka. Dobro sem jo poznal. Njen mož je igralec.
Dobra človeka sta. Govoril bi z njo.
Obesijo jih, če pomagajo Judom.
Na levo! Korakajte! Marš!
Stoj!
Korak naprej!
Ti.
Lezite na tla!
Na levo! V vrsti, marš!
Kako dolgo si tukaj?
Od sinoči.
Vesel sem te bil.
Zdaj bodo začeli dokončno preseljevanje.
Vemo, kaj to pomeni.
Zigmunta smo poslali ven. Dober človek.
Moral je slediti vlakom iz Varšave.
Prišel je do Sokolova.
Tam se proga razdeli. En krak vodi v Treblinko.
S tovornimi vlaki vsak dan vozijo ljudi iz Varšave
v Treblinko, vračajo pa se prazni.
Na tej progi ni nikoli transportov hrane.
Postaji v Treblinki se nihče ne sme približati.
Iztrebljajo nas.
Ne bo dolgo trajalo.
Od pol milijona nas je ostalo samo 60.000.
Največ mladih.
Tokrat se bomo borili.
Dobro se držimo,
organizirani,
pripravljeni.
Če potrebujete pomoč...
Ti!
Pridi sem!
Žal mi je. Oprostite.
Ne vem, kaj sem mislil.
Spravite ga stran.
Upam, da igraš klavir bolje, kot nosiš opeke.
Ne bo dolgo zdržal.
Skušal mu bom najti kaj boljšega.
Težave.
Vsi Židje, zbor! Samo Židje!
Poljaki, delajte naprej!
Dobre novice imam.
Širijo se govorice, da vas hočemo...
preseliti.
Obljubljam vam, da zdaj in v prihodnje
ni v načrtu nič takšnega.
Prav?
Zato smo na stene nalepili letake z informacijami.
Da pokažemo dobro voljo,
izberite predstavnika, ki bo smel vsak dan
v mesto in prinesti
3 kg kartoffeln, krompirja,
in hlebec kruha za vsakega delavca.
Zakaj bi se trudili,
če bi vas nameravali preseliti?
Z odvečno hrano lahko dobro zaslužite.
Ali niste Židje dobri v tem? V služenju denarja?
Nadaljujte.
Tista z vrvico. Druge so zvezane z žico.
Zdaj!
Majorek.
Nekaj bi te prosil.
Od tod moram.
To je lahko,
težje je preživeti tam zunaj.
Vem.
Lani poleti sem delal na trgu Zelazna Brama.
Videl sem znanko.
Pevka je, njen mož je igralec.
Zapisal sem si njuni imeni in naslov.
Janina Godlevska in Andrzej Bogucki.
Dobra človeka sta.
Bi ju poiskal?
Vsak dan si v mestu. Bi ju prosil,
naj mi pomagata, da pridem od tod?
Imaš obliž, prekleto?
Kaj si nameraval?
Nič. - Kaj imaš tam, madona?
Hrano smemo nesti v geto.
3 kg krompirja...
Odpri.
Samo krompir je in kruh.
Lažeš, da smrdi.
Odpri.
Krompir?
Vsi ste isti.
Ponudi Židu prst, pa ti odtrga roko.
Če se še enkrat zlažeš, te bom lastnoročno ustrelil.
Iskal sem tvoja prijatelja.
Ni ju več, ampak...
Si navezal stik.
Pripravi se na odhod.
Vas bom že naučil discipline, svinje židovske!
Veš, zakaj vas pretepamo?
Veš, zakaj?
Zakaj?
Da proslavimo Novo leto!
Zdaj pa korakajte!
In pojte!
Nekaj veselega! Naglas!
Strnite vrste in belemu orlu sledite.
Smrtnemu sovražniku družno se uprite.
Strelci, z ognjem in žveplom ga zasujte.
Suženjski jarem za vedno bomo sneli.
Nagnali v beg naroda tirane.
Oprosti. Umazan sem, tako zelo svinjski...
Nimamo veliko časa.
Pohiti.
Na, upam, da so ti prav.
Preselila te bova.
Švabi lovijo na slepo srečo,
Jude, nejude, vse po vrsti.
Obrij se.
Uporabi mojo britvico.
Nate bo pazil Marek
z drugega konca mesta.
Tamle boš prespal. Jutri ti najdeva kaj drugega.
Nosila ti bom hrano.
Pojdiva.
Pokazal ti bom, kje boš spal.
Tu moraš ostati do jutrišnjega popoldneva.
Našli smo ti stanovanje.
Zraven zidu, toda varno.
Ni preveč udobno. - Ne bo mi hudega.
Hvala.
Jaz bom to vzel.
Pojdi čim bolj spredaj, k oddelku za Nemce.
Zagrnil bom zavese.
Toda podnevi jih moraš odgrniti. Ne pozabi.
Na tej strani zidu je občutek boljši, kaj?
Ja. Čeprav včasih ne vem, na kateri strani sem.
Malo kruha, krompir, čebula.
Še bom prišel. Janina bo prihajala dvakrat tedensko.
S hrano. - Hvala.
Še najvažnejše.
V nujnem primeru, res nujnem, pojdi na ta naslov.
Kuža, kako to, da si pozabil?
Kako, mucka? Pozabil pač.
Veš, kaj? Grdo se obnašaš do mene.
Ker si to zaslužiš.
Pujs! - Krava!
Pujs umazani! - Ti si pujsa!
In ti nisi nič boljši! Pujs!
Igraš kot angel, mucka.
Zakaj potem ne poslušaš? - Saj sem, mucka.
Lažnivec, zaspal si. Pujs!
19. april 1943
Ogenj!
16. maj 1943.
Streljaj!
Hvala.
Hotela sem priti prej, toda... -Nikar. Hvala ti.
Nihče ni mislil, da bodo tako dolgo vzdržali.
Ne bi smel zbežati. Moral bi se boriti z njimi.
Nehaj.
Raje bodi ponosen na njih.
Dobro so se borili.
Ja. Švabi tudi.
Šokiralo jih je. Nihče ni pričakoval,
da se bodo Judje uprli.
In kaj imajo od tega?
Kaj? Presenečaš me.
Vsaj častno so umrli.
In veš, kaj še? Zdaj se bomo dvignili tudi Poljaki.
Tudi mi se bomo borili,
boš videl.
Zberi svoje stvari, oditi moraš.
Kaj se je zgodilo?
Bežim. - Kaj se je zgodilo?
Našli so orožje.
Aretirali so Janino in Andrzeja.
Tudi zate bodo kmalu zvedeli. Takoj moraš stran.
Kam? Samo poglej me.
Nikamor ne grem.
Sam se odloči.
Ko bodo vdrli sem, se raje vrzi skozi okno.
Ne dovoli, da te dobijo živega.
Mene ne bodo, strup imam.
Odprite vrata.
Takoj, sicer pokličem policijo.
Ste iz tega stanovanja? Niste vpisani.
Prijateljevo je. Prišel sem ga obiskat, pa sva se zgrešila.
Imate dokumente? Pokažite izkaznico!
Takoj, seveda.
Hočem videti vašo izkaznico!
Kaj se dogaja? - Žid je!
Ustavite Žida!
Ne sme pobegniti! Ustavite ga!
Ja? -Gospod Gebzinski me pošilja.
Vladislav Spilman!
Dorota!
Vstopite.
Oprosti mi. Dali so mi ta naslov,
da poiščem g. Dzikiewicza.
Mihail je moj mož.
Vstopite.
Sedite.
Potrebujem pomoč.
Do policijske ure bo doma.
Skrivam se.
Potrebujem skrivališče.
Kmalu pride.
Koliko časa sta že poročena? - Malo več kot leto dni.
Kako je z Jurekom?
Mrtev je.
In kdaj se bo rodil otrok? - Za Božič.
Ni čas za otroke, toda...
To je moj mož. Vladislav Spilman.
Marek ga pošilja.
Ja, spomnim se.
Rekel je, naj pridem le, če bo nujno, ampak...
Ne skrbite.
Nocoj vas ne moreva spraviti drugam. Spali boste na kavču.
Sram me je...
Oprostita, toda ali lahko dobim kos kruha?
Seveda, jedli bomo.
Sedite, prosím.
Hvala.
Tu ste v povsem nemškem delu.
Nasproti je bolnišnica za ranjene z ruske fronte.
Zraven je policija.
Ni varnejšega mesta,
kot je levje žrelo.
Zaklenil vas bom.
Nihče ne ve, da ste tu.
Bodite kar se da tiho.
Vse v redu?
Hvala.
To je Antek Szalas. Skrbel bo za vas.
Me veseli. - Mene tudi.
Najlepša hvala.
Dal sem mu drugi ključ. Prinašal vam bo hrano.
Pri odporu je in dober človek.
Ne spomnite se me, kajne?
Ne bi mogel reči.
Tehnik na radiu Varšava.
Skoraj vsak dan sem vas videval.
Oprostite, ne spomnim... - Nič hudega.
Naj vas ne skrbi. Pogosto bom prihajal.
Gotovo vas bo razveselila novica, da zavezniki
noč za nočjo bombardirajo Nemčijo. Koeln, Hamburg, Berlin.
In Rusi jih gonijo ko vragi. Začetek konca.
Upajmo.
Ste še živi?
Klobasa. In kruh.
Imate še kaj vodke?
Koliko časa bo še trajalo?
Ne več dolgo.
Mislim, da imam zlatenico.
Ne skrbite.
Malo smešni ste videti.
Mojega dedka je dekle zasmehovalo, ko je dobil zlatenico.
Zakaj niste prišli prej? Več kot 2 tedna vas ni bilo.
Težave z denarjem. Moral sem zbrati denar za hrano.
Marsikaj moram prodati, ni lahko.
Prodajte še to.
Hrana je pomembnejša kot čas.
Še nekaj. Zavezniki so se izkrcali v Franciji.
Tudi Rusi bodo kmalu tukaj.
Švabe bodo stolkli v prah.
Kmalu.
Vladek?
Vedela sem, da bo prišlo do tega. -Nikamor ne grem.
Po zdravnika grem. - Ne, prenevarno je.
Doktorju Luczaku lahko zaupava.
Ne bodi smešna, pediater je.
Zdravnik je. - Tu bodi,
jaz grem ponj.
Prišla sva se poslovit.
K mami greva v Otwocks.
Otrok se je rodil in tam je bolj varno.
Začela se bo vstaja.
Szalasa bi morali ustreliti.
Na vaš račun je zbiral denar po vsej Varšavi.
Ljudje so bili radodarni.
Precej si je nabral.
Mojbog.
Jetra so kot žoga,
mehur hudo vnet. Toda preživel bo.
Poskusil bom dobiti glukozo, čeprav ni lahko.
Ga boste še obiskali? - Kdo bi vedel?
Hvala.
Ne govorite. Počivajte.
Hvala, ker ste prišli.
Prinesla sem hrano.
Nekaj malega bom pripravila, nato greva.
1. avgust 1944.
Pozor!
Spravite se ven. Nemci so obkolili stavbo.
Naj mi kdo pomaga!
Kaj počnete tukaj?
Kdo ste?
Me razumete?
Ja.
Kaj počnete tukaj?
Hotel sem... Hotel sem odpreti konzervo.
Ali stanujete tu?
Delate kje v bližini? -Ne.
Od česa živite?
Igram... Bil sem pianist.
Pianist.
Stopite z mano.
Zaigrajte kaj.
Se skrivate?
Ste Žid?
Kje se skrivate?
Na podstrešju. - Pokažite mi.
Imate kaj hrane?
Pozor!
Dobro jutro, stotnik. - Dobro jutro.
Žid!
Prosím vas.
Kaj pomeni to streljanje?
Rusi so. Na onem bregu reke.
Samo še nekaj tednov vzdržite.
Kaj se dogaja? - Umikamo se.
So Rusi že tukaj? - Ne še.
Ne vem, kako naj se vam zahvalim.
Zahvalite se Bogu, ne meni.
Njegova volja je, da preživiva.
Vsaj verjeti morava v to.
Nate, vzemite.
In vi?
Še enega imam. Toplejšega.
Kaj boste počeli, ko bo vsega tega konec?
Spet bom igral klavir. Na poljskem radiu.
Povejte mi svoje ime. Poslušal vas bom.
Spilman.
Pravo ime za pianista.
Nemec!
Ne streljajte!
Prosím, Poljak sem!
Pridi ven z dvignjenimi rokami!
Rotim vas, ne streljajte!
Ne streljajte, Poljak sem! - Pridi dol!
Prosím vas, Poljak sem...
Res je Poljak.
Ja, Poljak je.
Zakaj imaš ta prekleti plašč?
Zebe me.
Poglejte jih, Švabe zajebane!
Morilci!
Svinje umazane!
Izmečki!
Kar poglejte se! Vse ste mi vzeli!
Meni, glasbeniku!
Violino! Vzeli ste mi dušo!
Glasbenik? Ste glasbenik?
Ja.
Poznate kolega? Pianista,
gospoda Spilmana? S poljskega radia?
Seveda poznam Spilmana.
Pomagal sem mu, ko se je skrival.
Povejte mu, da sem tukaj. Prosite ga, naj mi pomaga.
Ne govori z ujetniki! Stran!
Kako vam je ime? - Hosenfeld.
Kako?
Tukaj je bilo, prepričan sem.
No, zdaj ga ni več.
Zmerjal sem jih, sram me je,
in prepričan sem, da sem stal, kjer zdaj stojiš ti.
Bila je bodeča žica in tisti Nemec je stopil k meni.
Imena pa nisi slišal.
Ne.
Vprašal bom v tovarni. Morda kaj vedo.
Vladislav Spilman je živel v Varšavi
vse do svoje smrti, 6. julija, 2000. Imel je 88 let.
Nemški stotnik je bil Wilm Hosenfeld.
Ve se le, da je umrl v ruskem ujetništvu leta 1952.